Sträck på dig.
Var tysta nu.
Liam! Liam!
- Hej. - Vad gör ni?
Då så, inta era positioner. Jag saknar ett får och en ängel.
Är det nån som har... Där är ni ju, Liam och Lacey.
- Vill ni komma fram? - Faktiskt inte.
- Vi behöver er. - Vad då?
Vi går till kyrkan en gång om året.
- Vill ni gå varje söndag? - Nej!
Då så, då måste vi ta vara på den här kvällen.
- Gör mig stolt nu. - Okej.
Var tysta!
Mamma!
Var har du julstämningen, Liam?
Tyst!
- Den är min! - Hörni...
Snälla barn får finare julklappar.
- Det där sa du väl inte? - Det gjorde jag visst.
- Det funkar nämligen. - Vad orättvist!
Jag sa likadant till dig, det funkade alltid.
- Nu är vi hemma! - Hurra!
- Va? - Vad i...?
Herregud.
Mamma... Nej, mamma!
Herregud, är det sant?
- Hej, mamma. - Få se på dig. Är det du?
Är det där Ben?
Kom och titta!
- Ben! - Det är Ben!
Släpp mig!
Herregud, som jag har hoppats och tänkt: "Tänk om..."
Ben!
Släpp inte.
Min rumskompis Timmy har varit där i två år och han är typ rockstjärna.
Han ville ha med mig, och jag var såklart på.
Jag trodde aldrig att min sponsor skulle säga ja.
Men det gjorde han, för det går så bra för mig.
Älskling.
Timmys mamma, pappa och lillebror hämtade oss. Jag satt i mitten.
De är väldigt kristna och sunda. De dricker inte ens kaffe.
Vad bra!
- Mamma, Ben matar Ponce. - Japp, skyldig.
- Bröd är inte bra för tänderna. - Lite är nog ingen fara.
- Fortsätt nu. - Okej.
När vi har åkt i typ tio minuter börjar det lukta illa.
Precis när lukten börjar avta kommer det en annan stank.
- Det är ju mänskligt. - Ja, men det var en smygare.
De är värst!
Det här är ju helt underbart! Ponce och vi allihop i köket.
Är du glad?
Kan du knäppa?
En är redan på... Ha på dig dem. Okej?
- Hej då! - Sköt er.
- Vad hände sen? - Vi satt fast där och fisandet fortsatte.
Jag tänkte att snart måste ju nån be om ursäkt eller öppna fönstret -
- men de låtsades som ingenting.
- Så jag bad om att få gå av. - Mamma...
- Så roligt är det inte. - Det är det ju.
- Jag fick lifta hem i stället. - Nä!
Nu gjorde de så igen.
Nej, nu... Det här ska ni få ångra!
På dem, bara.
Storebrorsan!
- Mamma... - Såg du att han har lagt på sig lite?
Ögonen glittrar igen. Det syns att han mår bättre.
- Varför gömmer du då allt? - Det vet du.
- Sorgligt att behöva göra så. - Jag skulle göra likadant för dig.
- Det kommer du aldrig att behöva. - Älskling...
- Det här känns väldigt lovande. - Det tycker inte jag.
Den här gången blir det annorlunda, ska du se.
Mamma... Vad gör han här? Vi skulle väl hälsa på honom i morgon?
- Kolla vad han gör. - Nej. Då tror han att jag spionerar.
Filma honom med mobilen, då.
- Menar du allvar? - Ja, Ivy. Gör det nu.
Skynda!
Vad gör du?
Jag ska göra en julfilm.
Spring, Liam! Skynda dig!
Kom då, pojken!
När Ben var tio år.
Var Lacy bara en plutt.
När Ben var tio år.
Hade Liam inte ens kommit ut.
Och nu är vi här allihop.
Så nu släpper vi loss.
Nu släpper vi loss!
Vem vill släppa loss?
Neil?
Vi släpper loss!
- Jag har läget under kontroll. - Ivy hörde av sig, men inte du.
Vi släpper loss! Vi släpper loss!
Hej, Neil.
Hej, Ben.
- Vi tar en kvart extra skärmtid. - Ja!
Nu förstår jag inte.
Jag trodde att vi var överens.
Terapeuter, läkare och till och med du var överens om -
- att det var bäst för dig att inte komma hem än.
- Jag vet. - Det finns mycket här som triggar dig.
- Det var månader sen. - Och din sponsor sa ju...
Låt Ben berätta. Snälla, älskling.
Jag vet att jag förstörde julen förra året.
Och förrförra året.
- Det var ju så. - Jag har begått många misstag.
Men...
Nu går det så bra för mig och jag får så mycket stöd...
Och min sponsor... Jag trodde ärligt talat inte att jag skulle må så här bra igen.
- Tror ni mig inte? - Jo, älskling.
- Hon har gömt medicinen och alla smycken. - För att inte fresta dig.
Fan alltså, ni är fortfarande rädda för mig.
Det är det sista jag vill att ni ska vara.
Kör tillbaka mig.
Kör tillbaka mig, mamma.
- Mamma... - Du borde ha vetat bättre.
Skyll inte på honom, det är mitt fel.
Jag borde inte ha sagt att jag önskade mig honom i julklapp.
- Sa du det? - Jag ville säga att jag saknade honom.
Jag trodde inte att han skulle komma. Sitter han i bilen?
Ja.
Han kom inte hit för att stanna. Det funkar ju inte nu för honom.
- Han måste åka tillbaka. - Jag vet, men det är ju jul.
- Det är det enda rätta. - Det är det.
Vi hoppas det, men vi vet inte.
Jag är så förbannad på er två just nu.
- Vad har jag gjort? - Ni har gett upp hoppet båda två.
Det handlar inte om att ge upp, det handlar om att bry sig.
- Vi vill bara hans och ditt bästa. - Du har svårt för honom, Neil.
Nej, jag vill att han ska må bra. Men vi vet inte var vi har honom.
Om han var svart hade han suttit inne.
Det kanske inte passar nu.
Vi sa att vi inte skulle göra om det, minns du det?
Det minns jag.
Holly...
Här är listan. Ta vad ni vill, bara det blir gjort. Okej?
För i helvete.
Helvete!
Nu kan vi åka.
Ingen fara, mamma. Det blir bäst så här.
På med bältet, är du snäll.
Mamma... Mamma!
Herregud.
Vad är det?
Jag tänker.
Kom igen nu.
Okej, så här gör vi. Det är inte förhandlingsbart.
Du får en dag.
- Säkert? - Om du klarar drogtestet.
Du ska hålla dig ren här och åka tillbaka i morgon.
- Okej. - Jag är inte klar.
Det är våra villkor och jag skiter i vad du tycker om dem.
Du håller dig inom synhåll för mig hela tiden.
Du stänger inte dörren till ditt rum, där jag också ska sova.
Och om din säng knarrar minsta lilla så är jag på dig som en hök.
För det kommande dygnet är du bara min. Förstått?
Jag förstår.
Bra. Då testar vi dig.
Mamma...
- Jag ska inte titta på dina privata delar. - Okej...
Jag håller koll på dig, som jag sa.
- Det här känns knäppt. - Allt med det här är knäppt, Ben.
- Seså, dags att kissa. - Tyst.
- Ska jag sätta på kranen? - Sluta.
- Det kan hjälpa ibland.
- Vad gör du? - Det är en överraskning på gång.
- Vad då för nåt? - Litar ni på mig?
- Ja! - Härligt.
Jättebra. Toppen.
Blunda nu.
- Ser ni nåt? - Nej.
Ni får inte tjuvkika.
Jag hör nåt.
- Det här var min favorit i din ålder. - Äckligt.
Tagga ner, Ivy.
- Liam gillar inte kanter. - Ett kantlöst alternativ är på gång.
Säkert?
- Är ni beredda? - Ja.
Okej, nu kan ni titta och njuta.
- Mums! - Eller hur?
Jättegott!
- Vad har du gjort? - Jag vet, nu är det kört.
En till, tack!
- Ashleys vingar är glittriga. - Vi ska smycka så det står härliga till.
De är verkligen jättefina.
Jag vill inte skryta, men visst är de fina.
Ben?
- Hej, mamma. - Jag visste det.
- Du ville hem till Ponce. - Påkommen.
Faktiskt inte.
Okej, då kör vi.
Hej, Holly. Hur gick testet?
- Negativt. - Suveränt.
- Och han hjälper till här hemma. - Är det sant?
- Jag har pratat med behandlingshemmet. - Okej.
Det gör ont att tänka på allt jag har gjort.
Jag kan inte få det ogjort, men jag kan göra det annorlunda nu.
- Nu är vi klara. - Vänta, Ivy.
Jag menar att jag måste vara närvarande.
- Det gäller det här vedträet, och det här. - Det räcker nu.
Det här vedträet ska ligga där. Jag måste ta ett i taget, annars...
Sluta nu. Sluta, Ben!
Kom igen, du fixar det! Kom igen.
Sluta nu, vi behöver inte mer. Städa upp efter dig.
Vad tungt det är! - Ponce!
Härligt.
Ingen risk att det slocknar.
- Vad fan har hänt? Var är våra prydnader? - De passar inte in längre.
- Är det nåt problem? - Ben frågade var våra prydnader är.
Har du kastat dem?
Kom.
Skynda dig och var försiktig.
- Mamma! - Ja, ja.
Hittar du dem?
De borde vara där.
Ben?
- Helvete! - Ben?
Kan du komma upp?
- De är ju där. - Jag hatar att vara här.
- Kom, då. - Vänta.
Jag vill att du kollar...
Jag...
- Jag brukade gömma mina... - Okej.
Där bakom?
Om det är nåt där måste du få bort det.
Ingenting.
Ingen fara.
Jag hjälper dig ner.
Kom nu.
- Wow... Ben. - Snyggt.
Nu blev det bättre.
Ja.
Ben och Ivy, kan ni komma lite?
- Jag vet att jag tog i för mycket. - Mamma...
Fortsätt att slå in.
- Hallå? - Hej, älskling. De har bara vanliga.
Nej, ekologiska tranbär.
Allt måste inte vara ekologiskt.
Det är viktigt. Okej. Tack.
Neil är fantastisk. Han handlar så att vi kan vara här.
Mamma, jag vill också handla lite. Jag vill köpa nåt från mig.
Älskling... Det är du som är presenten.
- Nåt som de kan öppna. - De här kan vara från dig.
- Jag har inte valt ut dem. - Det vet de inte.
- Men jag vet det. - De har faktiskt allt de behöver.
- De behöver inget mer. - Så sant.
Om inte jag har valt dem så är de inte från mig.
Då ljuger jag och det är jätteviktigt att jag är ärlig.
Vad trevligt att få umgås lite ensamma.
Vad ska du ha på dig i kväll?
- Jag tog bara med det här. - Ingen fara, vi kan köpa en tröja.
Eller kanske en hel svid.
En "svid"?
Jag vill att du känner dig bekväm.
- Det går bra med... - Nej, lägg av.
Det är julafton, vi ska sitta på första kyrkbänken.
Burns! Hur är läget?
- Tjenare! - Det var längesen.
Jag trodde att du var död.
- Hur är läget? - Det är bra.
- Jättekul att se dig. - Visst.
- Du ser ut att må bra. - Tack.
- Jobbig attityd. - Han är schyst.
Vilken är hans drog, då? Amfetamin? Kokain?
- Koffeinstinna energidrycker? - Mamma...
- Glöm inte hur speciell du är. - Sluta nu.
Folk ser upp till dig och de älskar dig. Du är en ledargestalt och oerhört smart.
Nej, mamma. Ivy är smart.
Så smart vill ingen vara. Verkar hon ha särskilt kul?
- Vad var min poäng? - Du har ingen.
Jo, när du har löst det här kan du gå hur långt som helst.
Du har massor att se fram emot.
Älskling, du har knappt rört frukosten. Du måste äta. Se så.
Mrs Crane och dr Crane.
Hejsan.
- Känner jag dig? - Holly Burns.
Ja, just det.
Han minns inte allt.
Holly är mamma till Ivy som sjunger så bra.
- Hon var din patient. - Det minns jag.
- Du måste vara så stolt över henne. - Jag är stolt över alla mina barn.
Fan också...
Jag måste hämta en servett.
- Jag kan sitta hos honom. - Vad gullig du är.
Jag kommer snart.
Om ni minns Ivy så måste ni ju minnas min son Ben där borta.
Vem då?
- Honom minns jag inte. - Ni har ju haft så många patienter.
När Ben var 14 år skadade han sig på snowboarden.
Ni skrev ut smärtstillande.
När jag frågade sa ni att de inte var beroendeframkallande -
- men de förstörde hela hans liv. Ni kan låtsas att ni inte minns, men det gör jag.
Jag hoppas att ni får en fruktansvärd död.
God jul.
Jag är bara här över dagen.
Visst, det ska jag.
Okej, nu måste jag sluta.
- Vem var det? - Min sponsor.
Jag känner mig lite skakis, så jag ringde honom.
Han sa till mig att gå på ett möte, det säger de jämt.
- Okej, vi köper lite kläder och... - Jag måste på ett möte. Nu.
- Hörde du vad jag sa? - Okej.
Jag är så stolt över dig. Du vet vad du behöver.
Det är så bra. Som de säger, det funkar om...
- Vad är det de säger? - Det går om man försöker.
Du försöker verkligen.
- Vi går in. - Du ska inte följa med.
- Såklart att jag ska. - Nej, det är ju ett möte.
- Jag kommer ut sen. - Jag hakar på. - Hejsan.
- Mamma... - Hej. Hur är det?
- Sluta nu. - Det skadar inte att vara trevlig.
- Lägg ner. - Okej... - Hejsan.
Hej.
Alla verkar så trevliga.
Så fort jag tänker att jag klarar det här -
- så väntar det på mig. Medan vi sitter här gör det armhävningar där ute.
Jag är väldigt tacksam över att få vara här.
Tack för att ni håller mig ren, tack för att jag får dela med mig.
Varsågoda.
Jag är rädd för att bruka.
Jag är rädd för att hamna i mörkret igen.
Det är den här samlingen människor som håller mig vid liv.
Jag har fått två syskonbarn som jag ska träffa för första gången.
Jag är så tacksam för att de aldrig kommer att få se mig påverkad.
De kommer att få lära känna mig som den jag är.
Jag heter Ben och jag är missbrukare.
Hej, Ben.
Jag är uppe i 77 dagar.
Det är mitt rekord.
Nu är målet 78.
Jag ringde min sponsor och...
Grejen med min sponsor är att han pratar väldigt högt.
Så när jag säger hej säger han: "Läget?"
Så sa jag: "Jag har goda nyheter, jag har köpt egna presenter."
Då sa han: "Det känns väl bra?"
"Ja, jag känner att jag är ärlig."
"Om du är ärlig borde du se dig i spegeln och säga att du är en bluff."
"Okej", sa jag.
"Du är en jävla missbrukare, Ben. Gå inte på dina egna lögner. Gå på ett möte."
Så nu sitter jag här, efter 77 dagar som ren.
Vissa saker har blivit bättre. Jag kan skita, till exempel.
Ännu bättre är att jag vaknar med stånd oftare än utan.
Förlåt, mamma. Min mamma är också här.
Hon har fått utstå mycket.
I somras hittade hon mig liggande i trappan med en spruta i armen.
Medan... min hund försökte hålla mig vaken.
Enligt läkaren skulle jag ha dött om inte min hund hade varit där.
Och mamma.
Utan henne skulle jag inte sitta här nu.
Det jag har gjort mot mig själv och andra...
Jag förstår inte, varför lever jag fortfarande?
Det måste finnas en anledning.
Kanske ska jag ställa allt till rätta den här julen -
- eller så är det mitt livs största jävla misstag.
Hur som helst, än finns jag kvar.
Tack. Tack för...
Ge oss sinnesro att acceptera det vi inte kan förändra -
- mod att förändra det vi kan och förstånd att inse skillnaden.
Kom hit igen, det går om ni försöker.
Ben...
- Bra gjort. - Tack.
Att du kom hem var inget misstag. Din sponsor sa ju att du skulle klara det.
Okej. Ja, precis.
De vill nog prata med dig, jag väntar där borta.
Tack för att du delar med dig. Det var längesen.
- Ja. - Det tog verkligen.
- Tack ska du ha. - Tack själv.
Jag gillade det du sa. Det var väldigt roligt.
- Det är för lite humor här. - Tack.
- Är du hans mamma? - Ja, det är jag.
- Bra att du följde med. - Hoppas det.
Min mamma dog innan jag blev ren. Jag hade gärna velat att hon såg mig nu.
Det förstår jag.
- Det där med ståndet... - Pinsamt.
Nej, du var ju ärlig.
Härligt att höra nån ung och snygg...
- Fan också. - Ingen fara.
Nu blir jag generad.
Det där gör mig nervös.
- Är det här ditt första möte? - Ja, jag är ny på det hela.
Skaffa dig en sponsor.
En kvinna som är sträng och kan genomskåda dina lögner.
Det handlar bara om strikt ärlighet.
De pratar om programmet, det är så vi hjälps åt.
Okej... Då är det inget att oroa sig över.
Det vet jag inte.
Minns du inte?
Du var min langare.
Helvete! Gud... Förlåt.
Ingen fara. Jag ska på behandlingshem efter jul.
Det var därför jag kände igen mig i det du sa.
Det var inspirerande.
- Jag vill bara tända på en sista gång. - Det är helt normalt.
- Men det ska jag inte göra. - Bra, gör inte det.
Om jag inte får göra det med dig.
- Ha det så bra. - God jul.
Jag tror att den här kan funka. Eller den här.
Den finns i ljusblått. Alla passar bra i ljusblått.
- Ben? - Va?
- Vilken? - Ja, det blir bra.
Den ljusblåa.
Hon vill visst att du ska prova allt i hela butiken.
- Tack så mycket. - Inga problem.
De här kommer att passa bra till din hy, som du fått av din mor. Varsågod.
- Jackan, tack. - Det blir bra så.
Kom igen.
Fickorna.
Det här är förnedrande.
Nej. Det är kärlek.
Då så. Varsågod.
Du kollade inte skorna.
- Det var inte roligt. - Det var ett skämt, mamma.
Det var ett skämt.
Ursäkta mig. Kan jag få nyckeln till dörren?
Lås genast upp dörren, Ben.
Öppna dörren. Det här är inte roligt.
Öppna dörren, för fan! För helvete!
Öppna dörrhelvetet!
Vad är det som händer?
Vad är det?
Va?
Din dumma jävel! Hur fick du tag på det? Jag har ju varit med dig hela tiden.
- Tjejen på mötet. - Som du skulle hjälpa?
- Jag tog det från henne. - Ursäkta, jag måste be er gå.
Nu kan hon inte ta det. Sist jag inte gjorde nåt dog den personen.
Du tror att jag är korkad.
- Kan ni lämna affären? - Ja.
Hon kanske är langare. Tänk om hon lurades.
- Lita inte på missbrukare, vi bara ljuger. - Vad ska jag göra åt det?
Lägg er inte i!
- Mamma... - Ut ur bilen.
Vad är det här?
- Vad gör vi här? - Ut ur bilen.
Nu. När det väl är dags kommer jag att vara för förbannad.
Nå? Var vill du ligga?
Inte bredvid morfar, där får du inte ligga om du dör av en överdos.
- Jag ska inte ta en överdos. - Nå? På nya delen? Nära ett träd?
- Inte vet jag. - Kom på det, då.
Kremera mig och strö ut mig över min lågstadielärare, hon var snygg.
Det här skojar du inte om.
Jag tänkte inte ta det. Jag ska inte ta nåt.
Du sa alldeles nyss att jag aldrig ska lita på dig.
Säg inte ett jävla ord till.
Säg mig bara var du vill att jag begraver dig.
Jag kan vänta hela dagen.
Jag ska inte dö.
Fortsätter det så här så gör du det, och det snart.
Mamma är hemma!
De gillade inte min spaghettirätt, av nån anledning.
De vill bara ha din macka, Ben. Vad hade du i den?
- Knark. - Det var inte kul.
- Det var ett skämt. - Inte kul.
- Tittar barnen på tv? - Ja, det gör de.
- Är allt bra? - Kom.
- Hej, älsklingar. - Hej, mamma.
Ben ska titta på tv med er.
- Kan jag få prata med dig, mamma? - Sitt ner.
- Kom! - In i mitten.
Stanna där.
Ditt jävla monster.
- Är allt bra, älskling? - Ja, jag byter bara om.
Hur gick det för honom?
- Han skötte sig jättebra. - Och hur mår du?
Jag mår jättebra.
- Jag måste göra mig i ordning. - Absolut. Jag tar hand om barnen.
Tack.
Stå still.
- Ta dem du hade när du var smal. - Smalare.
- Ivy. - Vad är det?
Jag behöver fler säkerhetsnålar från köket.
Det lät jättebra. Tack.
- Jag ger Ponce mat. - Tack, älskling.
- Mamma! Den kliar! - Var då?
- Överallt! - Det kan jag inte göra nåt åt nu.
- Det kliar överallt! - Så är det att vara får.
När det kliar gäller det att inte klia.
Ivy!
Tack. Jag ber om ursäkt.
- En tröja också. - Okej, det kommer.
Okej, allihop. Nu åker vi, vi vill inte komma för sent.
Förlåt mig.
Sluta.
Sitt kvar.
Jag beklagar, Beth.
Det måste göra ont.
Maggie var en ängel.
Vi tänker på henne.
Kämpa på.
Det gör jag.
Vad sa hon?
Ingen skyller på dig.
I samma trakt låg några herdar ute och vaktade sin hjord om natten.
- Då stod Herrens ängel framför dem. - Hej, Ben.
Herrens härlighet lyste omkring dem, och de greps av stor förfäran.
Men ängeln sade: "Var inte rädda. Jag bär bud till er om en stor glädje."
"En glädje för hela folket. I dag har en frälsare fötts åt er i Davids stad."
"Han är Messias, Herren."
"Ni skall finna ett nyfött barn som är lindat och ligger i en krubba."
Du sjöng bättre än nånsin, Ivy.
- Och ni två var suveräna. - Verkligen. Ni var fantastiska.
Fantastiska.
Och du, lilla vän... För ett ögonblick trodde jag att du var ett får.
Och du behövde ju inte låtsas, för du är ju en ängel.
Då så, ungar. Pyjamas och tandborstning, ögonaböj.
- Vad har hänt? - Herregud.
- Ungar, sätt er. - Rör er inte.
- Sätt er här. - Mamma...
Ingen fara, vännen.
- Glaset är sönderslaget. - Ingen fara, sötnos. Pappa kollar bara.
Var försiktig.
- Det kan inte vara sant. Inte igen. - Sitt kvar här.
- Jag är rädd. - Ingen fara.
Kom fram då, din jävel.
Vad är det?
Jag var i kyrkan.
Kusten är klar.
Teven och datorerna är kvar -
- och viktigast av allt - julklapparna!
Där hör ni.
Det var säkert grannungarna som ville busa.
- Neil? - Ingen större skada skedd.
Vad skönt.
- Var är Ponce? - Jag vet inte.
- Han är säkert här nånstans. - Mamma...
Du letade igenom hela huset.
- Han gömmer sig säkert. - Såg du honom inte?
Nej.
- Det är verkligen sovdags nu. - Ponce!
Ponce!
- Jag vill hitta Ponce. - Gå upp nu.
Helvete.
Ponce!
Kom då, Poncie! Poncie!
- Han är säkert ute på upptäcktsfärd. - Det är han inte alls.
Han är ute på ett juläventyr, älskling.
Kom då, Ponce! Ponce!
Kryp ner nu.
Jag hittar honom inte.
Han skulle aldrig rymma. Nån måste ha tagit honom.
Vem skulle ta vår hund?
Du kommer tillbaka, och så blir det så här.
Det här är ditt fel.
När ni vaknar i morgon är det jul.
Julklappar och Ponce.
Så... Jag älskar er.
Försök att sova så kommer jag snart.
- Låt lampan vara tänd. - Såklart.
- Du tänker väl inte ringa polisen? - Jag måste.
Nej, Neil. Inga poliser. Inte än.
- Var är han? - Varför var det inte larmat?
Ben var ju med oss. Det var på grund av honom vi skaffade larmet.
- Var är han? - Han har gått.
Holly...
Holly?
Herregud...
Ben!
- Allt jag gör går åt helvete. - Nej, vännen.
Hur mycket jag än försöker så blir allt bara skit.
- Sätt dig i bilen. - Det var inte jag.
- Såklart inte! - Men nån gjorde det på grund av mig.
Jag har utsatt dig för fara, jag har utsatt hela familjen för fara.
- Jag borde ha anat det, jag är så korkad. - Nej, det är du inte. Sätt dig i bilen.
Herregud... Vart ska du?
Ben! Kan du sluta nu?
Jag måste lösa det här. Jag måste hitta Ponce.
- Tänk, då. - Det gör jag ju, för fasen.
Du förstår inte. Det finns så många det skulle kunna vara.
Okej, då tar vi en skitstövel i taget.
Hoppa in i bilen nu.
Bältet.
Sväng inte här, inte in på Elm.
Inget vidare...
Säg var jag ska svänga, då.
- Säg bara var. - Helvete!
Där har jag tänt på.
Där rånade jag nån...
- Här? - Ja.
- Vad är det för ställe? - Det får du inte fråga.
Om vi ska göra det här tillsammans så får du inte fråga nåt.
Okej, jag ska inte fråga.
Nej, mamma.
- Jag släpper dig inte med blicken. - Nej, men stanna här.
Ser man på...
Det var på tiden. Kom in.
- Gör inte så. - Jo, jag vill.
- Min mamma sitter i bilen. - Vad fan? Vet hon nåt?
- Hon börjar förstå. - Helvete.
- Har du tagit min hund? - Va? Jag är allergisk.
Har du tagit min hund?
Inget napp.
- Vem var det där? - Vi var ju överens, mamma. Nu åker vi.
Jag känner igen honom. Jag känner honom.
Han såg så bekant ut.
Mr Richman.
- Din historielärare? - Ja.
Hans mamma hade cancer, så han hade massor av oxytocin hemma.
Vi hade en överenskommelse.
Herregud. Herregud.
Den jäveln.
Vi måste fortsätta, mamma.
Här tror jag att det är.
- Vad finns här? - Maggies pappa bor här nånstans.
Varför skulle han ta Ponce?
Vem hatar mig mer?
Det är här nånstans.
Där är han.
Ingen Ponce.
Så tragiskt.
Den fastnar ibland.
- Jag kan hjälpa dig. - Jag fixar det.
- Du rycker för hårt. - Det gör jag inte alls.
- Det var ingen kritik, jag berättar bara. - Jag kan sätta på mig bältet.
Är det säkert?
- Jävlar! - Herregud!
Vad fan gör du här?
Försvinn härifrån, pundarjävel!
Vad fan?
Vi måste prata om det här, jag måste få ställa frågor.
- Jag måste förklara fönstret för Neil. - Han försökte slå ihjäl mig.
- Med rätta. - Säg inte så.
Om du var han skulle du vilja döda mig.
Nu måste du hjälpa mig. Vad har du gjort?
- Vem letar vi efter? - Det märker du.
Tack.
Jag fick Maggie att börja.
Jag sa att det var underbart.
- Band du fast henne och gav en spruta? - Nej, men...
Var det inte så att du tyckte att det var helt underbart?
Då sa du som det var. Just då var det din sanning.
- Det var ju fel. - Ville du inte bara göra henne glad?
Det här är helt skruvat.
Hur ville du att hon skulle känna sig?
- Hör du vad du själv säger? - Hur ville du att hon skulle känna sig?
Trygg...
Älskad...
Levande, hel...
På ett sätt som ingen, inte ens du, har kunnat få mig att känna.
Okej.
Vet du vad du gjorde för fel? Du överlevde, det gjorde inte hon.
Vi får aldrig reda på varför.
- Det borde ha varit jag. - Nej.
Vill ni beställa?
Ja, jag tar dagens soppa.
- Hej, älskling. Jag skulle precis ringa. - Jag håller på att bli galen. Var är ni?
Jag är med Ben. Det tog en stund innan jag hittade honom.
- Vi äter lite. - Vi ska väl hålla ihop?
- Det gör vi, du måste bara lita på mig. - Det är inte lätt.
- Du måste komma hem. - Inte utan Ponce.
Barnen ska vakna med hunden hos sig.
Polisen behövs inte, för Ben och jag har läget under kontroll.
Har du och knarkaren kontroll?
- Pappa... - Snälla du.
Älskling.
Du kanske kan ta hand om våra barn, Neil? Så tar jag hand om mitt.
Det ska jag göra.
Neil...
Vad då?
Han är lite av en skitstövel.
Oj...
- Klagade inte du på honom? - Jag får säga vad jag vill om honom.
Han är min man och jag älskar honom, men det förstår visst inte du.
Du skulle inte sitta här om det inte hade varit för Neil.
- Det är jag inte så säker på. - Hur många behandlingar har han betalat?
Försäkringen är förbrukad och staten skiter i dig.
Är man fattig är det kört, men det är vi inte, tack vare Neil.
Han belånade huset igen för att kunna hjälpa dig.
Det enda du ska säga om Neil är "tack".
Nej, Mac. Gå!
- Ta det lugnt. - Nej, jag vill inte. Gå härifrån. Ut.
Vad är det?
Helvete.
- Har du sagt till nån att jag är tillbaka? - Det vet alla.
På grund av dig!
- Vem har tagit min hund? - Så du får sno hur mycket du vill?
Men om nån snor dina grejer blir du tokig?
- Var det Tommy? - Nej.
- Baumgartner? - Sitter inne.
Var det Clayton?
Vem är det där?
Min mamma.
Hej, mrs B. Det var längesen.
Spencer?
Jag kallas Spindelmannen nu, det känns mer som jag.
- Du ser förfärlig ut. - Du säger alltid som det är, mrs B.
Herregud!
Jag ber om ursäkt, mrs B.
- Den lilla skiten. - Det är lugnt.
- Jag vill bara hjälpa... - Det hjälper inte.
Jag vet vem som har Ponce.
- Det är ju suveränt! - Nej, det är den jag hoppades minst på.
Det behövs mer.
Jag får inte ta ut mer per dygn. Jag kan skriva en check...
De kanske inte använder checkar?
Nej.
Ta det här.
Det är värt mycket.
Det är ju bara en sak.
Förlåt.
Jag har aldrig gillat det.
Släck lamporna.
Jag tycker att vi åker härifrån igen.
- Ponce var gatuhund och har haft det bra. - Det där sa du inte.
Ponce är bara en hund.
Jag älskar fem personer, Ponce är två av dem.
Han kissar inne och bajsar på mattan. Du är värd så mycket mer.
Det här är ju ren galenskap.
Nej, vi löser det här.
Clayton och jag har känt varann länge. Jag betalar, så kan vi skratta åt det sen.
- Det tror du inte på själv. - Nästa gång kan det bli värre för er.
Okej. Du går in, betalar, hämtar Ponce och går ut.
- Du kommer ut. - Ja, det gör jag.
Var försiktig.
Lås dörrarna.
Var bara lugn.
Jag kan inte vara lugn, jag går in.
- Mamma? Vad gör du? - Herregud!
Kom hit!
- Var är Ponce? - Den goda nyheten är att jag är ute igen.
Nu måste du köra, så ska jag tänka.
Herregud.
- Lugn, mamma. Du tar i för mycket. - Ja, det är sån jag är.
Sluta. Du dränker motorn, den måste få vila.
Clayton är inte kvar här. Han har klättrat uppåt och är inte glad på mig.
Men jag har en plan och jag vill att du lyssnar.
- Hade jag inte lämnat din pappa... - Han lämnade oss.
- Du tog på dig skulden. - Sluta nu.
- Det förändrade dig. - Flytta på dig.
En pojke behöver en pappa.
- En pojke behöver en pappa. - Mamma.
- Det var det du behövde. - Inte den pappan.
Helvete, vi måste tanka.
Du kämpade för att göra mig glad. Det är en för stor börda för ett barn.
Mamma...
Vad är det?
Du måste åka hem.
- Inte utan dig. - Jo, det är farligt dit jag ska.
- Då ska jag definitivt med. - Nej.
- Åk hem, så kommer jag snart. - Det tror jag inte på.
- Du tror mig inte. - Nej, det gör jag inte.
- Mamma, du vet inte vad du gör. - Det vet jag visst.
Jag är inte värd det.
- Om du kände mig skulle du ha gett upp. - Jag känner faktiskt dig.
Nej, det gör du inte. Du känner mig inte.
Min sponsor sa att jag inte skulle åka hem.
Han sa att det var en urdålig idé, att jag inte var redo.
- Det är inte sant. - Jo, det är det.
Jag fick inte knarket av tjejen. Det låg på vinden, ovanför Liams och Lacys rum.
Efter en timme hemma låg det i min ficka.
Jag sa att du inte skulle lita på mig, men du lyssnade fan inte.
Jag kan fortsätta. Vill du det? Det finns massor mer.
- Jag dödade Maggie. - Det funkar inte.
Åk hem, snälla.
Du måste åka hem. Snälla.
Snälla, jag är inte värd det.
- Åk hem, snälla. - Jag lämnar dig inte.
Ta vad du vill.
- Jag vet att ni har stängt, så god jul. - Detsamma.
- Kan du hämta en sån där blå dricka? - Visst.
Mamma... Du är bäst.
De här två och en sak till.
Vilken menar du? Det finns flera att välja på.
Ben?
Ben här. Du vet vad du ska göra.
Nej, Ben. Jag vet inte vad jag ska göra.
Kom tillbaka, för fan!
Förlåt.
Jag visste inte vart jag skulle ta vägen. Han tog min bil.
Han har åkt nånstans och jag vet inte vad jag ska göra.
Kom in.
Jag kan inte ringa min man, för då ringer han polisen.
Nån har tagit vår hund och Ben letar efter den.
Kom igen nu, Holly.
Han är knarkare, och han är där ute.
Vänta här.
Lyssna noga nu.
Hållbarheten är 18 till 24 månader och det har gått mer än två år -
- men de borde vara starka nog ändå.
Jag som är så självbelåten trodde aldrig att det skulle behövas.
Ta av den gula hatten.
Ta av hatten och sätt in ampullen.
En halv dos i båda näsborrarna.
Jag vet inte vad jag gör... Du kunde ju inte rädda Maggie.
Vi kan inte rädda dem.
Men man hatar sig själv om man inte försöker.
Leta rätt på honom.
Nu börjar det kännas som jul.
Här...
Det här är mammas. Det är värt mycket.
Resten kommer jag att betala tillbaka.
Det handlar inte bara om pengar, Burns.
Jag hade stora planer för dig, du var ju min snubbe.
Jag vet.
Ge mig min hund och låt min familj vara. De har inte gjort nåt.
- Om det bara vore så enkelt. - Det kan det vara.
Vad fan, det är ju jul.
Du... Ta det här.
Det enda jag vill är att du gör mig en sista tjänst.
Vad då?
God jul. Hur kan jag hjälpa er?
Den här har gått ut, så jag behöver en ny.
BEN: OROA DIG INTE.
Ursäkta mig.
Ursäkta? Vi har inte den här.
- Har ni den inte? - Försök nån annanstans.
Det är ju bara ni som har öppet.
Det är vår policy att inte förstärka ansvarslöst beteende.
Då borde ni sluta sälja oxy och benso, eller vilka jävla namn ni nu använder.
- Om ni vill lämna in ett klagomål... - Det gör jag ju!
Jävla skit.
JAG ÄR JU VETTSKRÄMD. VAR ÄR DU?
Har du några småpengar?
Mrs B, jag ska inte göra er illa. Jag är så sjuk.
Spencer...
Sätt dig i bilen.
Var är han?
Förlåt, mrs B. Jag kan inte tänka klart.
- Jag måste bli frisk. - Hög, menar du.
Helvete... Jag blir inte "hög" längre.
Jag vill bara inte vara sjuk.
Hjälp mig. Jag behöver bara lite pengar.
Jag ska hjälpa dig, men då måste du hjälpa mig.
- Hur hittar jag honom? - Han langade åt Clayton.
Hos Clayton slutar man inte.
Det var dit Ben åkte. Fan också, nu skvallrade jag.
- Jag vill veta mer. Berätta allt du vet. - Det kan jag inte.
Det kan du visst.
Var är han?
Åk till pantbanken. På andra sidan bron.
I Yonkers, där kan du fråga folk.
Mer kan jag inte säga, mrs B. Då dödar de mig.
Ni sa att ni skulle hjälpa mig.
Din mamma och jag var vänner när ni var små.
- Jag har bytt din blöja. Det här är sjukt. - Ja, mrs B, det är det.
Ring din mamma och säg att du lever.
Mår du bra? Säg bara om du mår bra.
- Du måste hålla dig lugn. - Jag är lugn.
- Mår du bra? - Ja, ingen fara. Vi har det bra.
Vi närmar oss en lösning.
Är det mamma?
- Var är du? Jag kommer och hämtar dig. - Nej, Neil.
- Är det mamma? - Ja, det är det.
- Kan jag få prata med henne? - Ja, ett ögonblick.
Mamma?
Gå och lägg dig. Vi har läget under kontroll. Vi ses i morgon.
Varför ljuger du?
Det gör jag inte.
Mamma... Det var jag som fixade allas telefoner.
Du är inte hos Ben, han är i en annan stad.
Jag har ringt och sms: At, men du svarar inte.
Jag har inte sagt nåt till Neil, för han skulle ringa polisen.
Men jag tål inte att du ljuger för mig!
Vi ville täcka ett större område.
Jag tror dig inte.
- Ivy. - Vad ska jag ta mig till?
Håll dig lugn och lägg på.
Ta hand om Neil. Ring från din telefon så snart du kan.
Okej?
- Ivy! - Okej.
- Hej, älskling. - Hej, mamma.
Hjälp mig att hitta din bror.
Fortsätt framåt och sväng vänster på Millwood.
Fortsätt framåt. Sväng höger på 23rd Street.
- Ser du den? - Här har vi 23rd Street.
Okej, nu ska du fortsätta framåt en bit.
Du är jätteduktig, Ivy.
Du närmar dig.
Sväng innan korsningen. Nu, mamma.
Du är jättenära nu. Ser du honom?
Mamma?
Han borde vara där.
- Jag ringer hans mobil. - Bra idé.
Nu ringer jag.
Hör du nåt?
Jag ringer upp dig.
Lägg inte på! Mamma?
- Jag har hittat honom. - Okej. Gud!
Allt är bra, älskling.
- Får jag prata med honom? - Vi måste vidare.
Vi kommer snart hem med Ponce.
- Låt mig prata med Ben. - Nej, vi måste åka.
- Nej. Mamma... - Älskling, du måste sova nu.
Jag hör att nåt är fel.
- Allt kommer att bli bra. Lita på mig. - Mamma...
Så ja, älskling. Gå och lägg dig.
Ursäkta mig.
Ursäkta, jag letar efter min son.
Han heter Ben, och jag vet att han var här nyss.
Nere vid floden.
Det är där de hamnar allihop.
Ben?
Ben...
Bra jobbat.
Visst var han duktig, Wayne?
Nu har du gjort många glada.
För allt ditt slit.
Ge mig bara min hund.
Holly?
- Holly? - Jag har tappat bort honom.
Va?
Jag ville inte säga nåt, jag har ljugit för dig...
Jag har letat överallt, men jag hittar honom inte.
Jag har försökt.
Det vet jag.
Jag förlorade honom för länge sen, men nu...
Jag vet inte var jag ska leta och jag är så trött.
Jag vet inte vad jag ska ta mig till.
Säg var du är, så kommer jag. Vi kan leta tillsammans.
Jag kommer hem.
Jag åker hem.
Pojken...
Var det nåt mer?
Här, kompis.
HAN HETER PONCE
Ursäkta mig, jag måste få hjälp.
- Vänta på din tur. - Nej, det går inte.
Min son är en bra människa... Nej, jag hinner inte.
Han tog min bil.
- Ursäkta mig... - Ett ögonblick.
- Kan ni hitta... - Ett ögonblick.
Ställ er i kö, så hjälper vi er.
Ni måste hitta min son och gripa honom!
Jag ber er!
HAN HETER PONCE. RING HOLLY PÅ 845 -555 -0193.
- Slå er ner, så tar vi tag i det. - Tack.
Hallå?
Duktig pojke.
Herregud.
Älskling.
Vakna, Ben.
Vakna, älskling! Kom igen!
Okej...
Det här fixar vi.
Okej...
Kom igen, då.
Håll ut, kom tillbaka.
Kom igen.
Herregud...
Håll ut, bara.
Då så...
Nu så...
Vakna! Vakna!
Snälla, kom tillbaka. Kom tillbaka, snälla du!
Min pojke... Snälla, jag vet att du klarar det!
Snälla, älskling...
Översättning: Martina Nordkvist
Released by: PREMiERE www.nordicb.org